-----Dom --- ---

Avsagt:	07.10.2004	
		
Saksnr.:	03-004914TVI-OTIR/04  	
		
Dommer:	Tingrettsdommer Torbjørn Breistrand	
		
Saken gjelder:	   	

Sten Eilert Skatvedt Berner	Advokat Stein Chr. Hexeberg	
mot
Staten v/Helse- og omsorgsdepartementet	Regjeringsadvokaten v/Advokat Asle Bjelland	

Det ble avsagt slik

D o m :

Saken gjelder krav om erstatning for skader etter en trippelvaksine i 1981. Med saksøkers tilslutning begjærte staten delte forhandlinger slik at pådømmelsen av et eventuelt erstatningskravs omfang utsettes, jf tvml. § 151 annet ledd jf § 98 annet ledd. Retten tok anmodningen tilfølge i brev til partene 17.10.2003. 

Staten vil ikke påberope foreldelse, og det anføres heller ikke fra statens side som eget frifinnelsesgrunnlag, at skaden ikke er påregnelig eller adekvat, dersom det legges til grunn at det foreligger årsakssammenheng mellom vaksinen og saksøkers skader. Retten skal således i dommen bare ta stilling til spørsmålet om årsakssammenheng. 

Stevning ble reist 25.10.2001. To rettsoppnevnt sakkyndige avga 20.2.2004 en felles erklæring der de konkluderte med at det ikke forelå årsakssammenheng mellom trippelvaksinen og saksøkers store skader. De møtte begge og forklarte seg under hovedforhandlingen, som ble avholdt 23. – 26. august i år. Det samme gjorde fem private sakkyndige som saksøker hadde innkalt. Samtlige av disse mente, med noe ulik begrunnelse, at det forelå årsakssammenheng. Det ble i tillegg avhørt et privat sakkyndig vitne fra statens side. 

Saksøker møtte personlig de tre første dagene under hovedforhandlingen, men forklarte seg ikke. Saksøkers far Svein Erik Berner møtte under hele hovedforhandlingen som verge, og avga en kort forklaring. Advokat Arild Ditlev Simonsen møtte som bisitter sammen med saksøkers prosessfullmektig. Rådgiver Tor Ivar Kanestrøm møtte fra statens side sammen med advokat Bjelland, men uten å avgi forklaring.  

Saksforholdet i hovedtrekk

De rettsoppnevnt sakkyndige fikk tilsendt sakens dokumenter, herunder journaler, og hadde også samtaler med saksøkers foreldre. De foretok også en klinisk undersøkelse av ham forut for sin vurdering. Retten har funnet det hensiktsmessig i framstillingen av sakens hovedtrekk å referere kort fra de sakkyndiges faktafunn, da disse i stor utstrekning ikke synes omstridt mellom partene. Saksøkers far har under saken påpekt enkelte svakheter og feil han mener denne delen av rapporten lider av. Hans bemerkninger er innarbeidet der de passer.  

Saksøker ble født litt for tidlig på Aker sykehus 26. juli 1981. Han ble forløst med tang, men fødselen gikk ellers normalt, og det ble ikke funnet misdannelser ved ham. På grunn av slapphet og dårlig næringsinntak, ble han flyttet over til barneavdelingen på Aker, og utskrevet derfra 4. august. 
Fra 4. august og fram til vaksinasjonsdagen utviklet saksøker seg normalt. Den 29. oktober 1981 kl. 1045 ble saksøker vaksinert med en trippelvaksine mot bl.a. kikhoste og difteri. Det ble benyttet en såkalt helcellevaksine, som bl.a. består av flere tusen ulike proteiner, hvorav de aller fleste ikke er kjent. I dag benyttes acellular vaksine, som består av 1-5 proteiner. Hans far skal ha sagt til legen at saksøker var blek og muligens lettere forskjølet. De sakkyndige har lagt til grunn at det ikke oppstod noen hevelse rundt stikkstedet, og heller ingen temperaturøkning den dagen eller de nærmeste dager. Saksøkers far mente imidlertid at det oppstod en hevelse. Foreldrene hadde imidlertid fått opplyst at de kunne vente seg dette, og de kontaktet derfor ikke lege. Saksøkers far påpekte også i sin forklaring at saksøker skrek mer enn normalt i dagene som fulgte, og han kan heller ikke utelukke at saksøker hadde forhøyet temperatur. 

Den 1. november 1981 ble saksøker alvorlig syk. Han var tilsynelatende i fin form da han fikk mat og stell kl. 0700. Deretter ble han lagt til å sove på en overdekket veranda ute i mavestilling. De sakkyndige har lagt til grunn at faren gikk ut i hagen, og at han ikke registrerte lyder fra barnevognen. Saksøkers far har imidlertid forklart at han gikk inn og la seg med to dører mellom seg og barnevogna. Om saksøker hadde skreket eller gitt andre lyder fra seg, ville han neppe ha hørt det. 

Saksøkers mor ble urolig for ham mellom kl. 0930 og 1000, og gikk for å se til ham. De sakkyndige la til grunn at hun fant ham med blåfarvede lepper og helt stille. De la videre til grunn at faren, som kom til umiddelbart, fant saksøker uten åndedrett og stiv i kroppen. Saksøkers far har forklart at sønnen ikke var stiv, men slapp, og han la heller ikke merke til om gutten helt manglet åndedrett, eller om han pustet meget svakt. Faren begynte umiddelbart med kunstig åndedrett. Etter kort tid kom åndedrettet ( skikkelig) gang igjen, og sønnen ble kjørt til Bærum sykehus. Etter en snau time der ble han videresendt til Rikshospitalet.

På Rikshospitalet ble det foretatt en rekke undersøkelser, og han ble utskrevet den 19. november. De sakkyndige skriver at saksøker hadde en noe slapp muskelspenning, men blikkontakten var god, og han smilte og pludret. Spinalvæsken, der det tidligere var funnet et noe for høyt nivå med eggehvitestoffer, var normalisert. Det samme var levers og nyrers funksjoner. CT-skanning viste utvidete hulrom i hjernens bakre del. Epikrisen fra sykehuset har følgende konklusjon: ” Vi har oppfattet tilstanden som en encephalit, høyst sannsynlig på grunn av trippelvaksinen 2 dager før. Da foreldrene fant ham heime vil vi tro at han var i en postictal fase etter sannsynlig noe langvarig krampeanfall. De forbigående EEG-forandringene og forbigående øket spinalprotein kan passe med encephali. Der var også multiorganaffektion, med patologiske lever- og nyrefunksjonsprøver, samt en moderat metabolisk acidose. Diagnose: 323 Encephalit. ”

Saksøker ble undersøkt den 7. desember. Legen på Rikshospitalet beskrev ham som normalt utviklet for alderen både hva motorisk utvikling og mental tilstand angikk. Foreldrene har imidlertid gitt uttrykk for at sønnen hadde endret seg markant fra tiden før innleggelsen, og særlig gjaldt dette synet. Dette siste fikk de sakkyndige bekreftet gjennom bilder av saksøker fra den tiden. 

Om saksøkers utvikling i det første leveåret skriver de sakkyndige: ” SESB ( saksøker ) følgges ambulant på Børneafdelingen ved Rikshospitalet, hvor lægen ved kontrollerne i første leveår beskrev en normal utvikling. Kunne således gå 13 måneder gammel, og begynte også å tale til normal tid. Forælrene havde hele tiden mistanke til nedsatt syn, men det gikk nogle år før mistanken ble taget alvorlig. I mange år tolkedes symptomerne som nedsat evne til at bearbeide synsindtryk, men etterfølgende har man konstateret at SESB er særdeles svaksynet med en synsevne på 1/60. Efterhånden åpenbares det også, at SESB har perceptuelle vanskeligheder på flere felter, samt social og sproglig forsinkelse og motoriske balanceforstyrrelser. En tidligere normal udvikling svarende til hovedomfanget blev erstattet af en nedsat tilvækst i kranieomfang. ” 

Etter en fallulykke i 1984 ble det foretatt fornyet CT-skanning av hjernen. Det ble funnet
” .. markant forøgede hjernehulrom ( som udtryk for atrofi ) og forandringer i hjernens grå substans, mest udtalt svarende til hjernebarken bagtil hvor synscenteret er lokaliseret. ” Retten påpeker at beskrivelsen ikke bunner i de sakkyndiges egne studier av bildene, da disse er kastet, men legens beskrivelse av funnene i sin tid. 

De sakkyndige skriver helt generelt at de sykdommer og traumer saksøker har hatt i ettertid, ikke har vært av en slik karakter at de har kunne påvirke hans funksjonsnivå. Dette synes ikke omstridt blant de medisinsk sakkyndige som har uttalt seg i saken. 

Det ble pånytt foretatt MR-skanning av hjernen i januar 2004. Retten gjengir de sakkyndiges oppsummering: ” MR-skanningen viser således, at hjernen er skrumpet i størrelsen, svarende til hele hjernen, men mest udtalt bagtil i hjernen ( hvor synscenteret er lokaliseret ) og fortil ( hvor bl.a. evne til initiativ og motorisk planlegging ) er lokaliseret. I den tilbageblevne del av hjernen er der arvæv ( gliose ) til stede. Lillehjernen er ikke så afficeret som resten av hjernen, ligesom den forlengede marv ser næsten normal ud. Der er ikke påvist medfødte misdannelser af hjernen. ) 

De sakkyndige konkluderer som følger når det gjelder saksøkers funksjonsnivå i dag: 
” Sten Eilert Skatvedt Berner har en moderat til svær generaliseret udviklingshæmning og har behov for konstant voksenstøtte. Hans syn er stært nedsat, primært på grund av den skade af hjernens synsfelter. Han er meget aspontan i sin adfærd og har vanskeligheder med den motoriske planlægning. ”  Retten går ikke nærmere inn på saksøkers funksjonsnivå i dag, da det i denne omgang ikke skal tas stilling til erstatningskravets omfang. 

Saksøkers anførsler i hovedtrekk
Det er årsakssammenheng mellom trippelvaksinen og saksøkers senere skade. Staten har ikke påberopt adekvansbegrensninger som eget frifinnelsesgrunnlag i saken. Også sjeldne tilfeller av hjerneskade etter trippelvaksinen må derfor føre til ansvar for staten. 

Det kreves etter norsk rett ikke mer enn vanlig sannsynlighetsovervekt for at vaksinen var årsak til skaden, jf Rt 1992 s. 64 ( P-pilledom II ). Beviskravet i erstatningsretten er ikke så strengt som i naturvitenskapen. I saken står de sakkyndiges uttalelser og vurderinger mot hverandre. Under henvisning til Lødrup: Lærebok i erstatningsrett ( 1999 ) s. 318 bør det derfor ikke stilles for strenge krav til bevisene for årsakssammenheng i denne type saker.

Det må anses dokumentert gjennom vitenskapelige undersøkelser at kikhostekomponenten i trippelvaksinen har en generell, skadevoldende evne for varig hjerneskade. Det vises her til NCES 1981/1993 og IOM 1991/1994. Førstnevnte studie viser at barn som før var friske ble påført alvorlige, akutte, nevrologiske sykdommer innen et tidsintervall på 7 dager etter vaksinen. Det er videre dokumentert at sykdommen kan gi kroniske skader, med en forhøyet risiko innen de første 3 døgn etter vaksinen. Det vises under dette til Gulating lagmannsretts dom 7. juni 1996, særlig s. 13 i dommen. 

De rettsoppnevnt sakkyndige har konkludert med at saksøkers skader mest sannsynlig faller inn under tilstander eller diagnoser betegnet som idiopatisk ALTE  ( livløshets-
anfall uten kjent årsak ) eller ” near missed SIDS ” ( ” nær krybbedød ” ). Dette er saksøker ikke enig i. De sakkyndige har stillet større krav til sannsynligheten for andre skadeårsaker enn det som skal stilles i erstatningsretten. Når dr. Olin i erklæringen s. 14 viser til en amerikansk studie fra 2001 om sammenhengen mellom kramper og trippelvaksine til inntekt for sitt syn, må det først pekes på at tallmaterialet var begrenset, og dernest at undersøkelsen ikke spesifikt undersøkte muligheten for encefalopati ( hjernebetennelse ). Undersøkelsen til bl.a. Greco fra 1997 sier noe om feber første døgnet etter vaksine, men det kan ikke motsetningsvis sluttes at dette ikke kan forekomme senere. Dette er for øvrig en svakhet ved flere av de undersøkelser dr. Olin viser til. De største undersøkelsene som er foretatt, konkluderer med at vaksineutløste sykdommer kan forekomme i tidsintervallet 0-7 døgn. Disse sistnevnte undersøkelsene har den amerikanske vaksinedomstolen lagt avgjørende vekt på i en rekke saker. Domstolen behandler et stort antall lignende saker årlig, og består av eksperter på vaksineskader. Det er derfor grunn til å legge stor vekt på den amerikanske praksisen. Det vises særlig til Liable-dommen fra 2001.  

De sakkyndige synes å ha lagt avgjørende vekt på at saksøker hadde repirasjonsstans da han ble funnet, men dette kan ikke forutsettes, slik hans far har forklart seg. Rikshospitalet la til grunn at det ikke var pustestans. Ved tolkningen av de medisinske funn må det også legges vekt på at EEG-forandringene i hjernen er mer forenlig med hjernebetennelse enn med at den ikke fikk tilført oksygen. Hjernebetennelse er også mer forenlig med forhøyet proteinnivå i spinalvæsken. Her vises det til Rikshospitalets og dr. Saugstads oppfatning.

Også de øvrige medisinske funn harmonerer med hjernebetennelse som årsak til skaden. De private, sakkyndige vitnene utelukker at funnene kan forenes med diagnosen 
Idiopatisk ALTE. 

Saksøker er heller ikke enig i at Geiger & Geiger: 2004 kan tolkes slik at innrapportering til VAERS ikke kan anvendes for analyser av kausalitet mellom vaksine og sykdom eller skade. I denne rapporten er det funnet 8 ganger forhøyet risiko for hjernebetennelse innen de første 3 døgn etter vaksine, noe som sannsynliggjør en årsakssammenheng i denne saken.

Dr. Olin tar feil når han tar dr. Saugstad til inntekt for sitt syn om at det forelå ALTE etter pustestopp. Dr. Saugstad ga uttrykk for at det forelå nedsatt oksygentilførsel, men at dette måtte ha vært forårsaket av vaksinen. 

Avslutningsvis til de sakkyndiges vurderinger pekes det på at dr. Olin var tilknyttet det statlige smittskyddsinstituttet i Sverige, og hans holdning til spørsmål som i denne saken er preget av dette. Dr. Østergaard er tilknyttet dansk arbeidsskadestyrelse som rådgivende konsulent, og behandler også vaksineskader. Han har derfor et konservativt utgangspunkt for sin vurdering. Retten har således ikke fått oppnevnt sakkyndige med en klar uavhengighet av offentlige vaksinemyndigheter. Deres grunnholdning til vaksineskader er skepsis. 

Under henvisning til forklaringene fra og vurderingene til de private sakkyndige legene barnenevrolog Illum, professor Krokan, nevrolog Blikstad og professor Schjærven, anføres at saksøker ble utsatt for en akutt nedbrytning av hjernevev. Disse sakkyndiges vurderinger utfyller hverandre, og har det til felles at vaksinen med mer enn 
50 % sannsynlighet må ha vært den utløsende årsaken til de store hjerneskadene. 

Dersom retten skulle være i absolutt tvil til spørsmålet om årsakssammenheng, anføres at bevisbyrden i denne saken må pålegges staten. Det vises i denne forbindelse til smittevernloven § 8-2 første ledd, som må anvendes analogisk i denne sak. De hensyn som etter forarbeidene var avgjørende for utformingen av bestemmelsen, tilsier et slikt resultat. Det vises til NOU 1990:2 Lov om vern mot smittsomme sykdommer pkt. 14.3 samt departementets oppfølgning i Ot.prp nr. 91 ( 1992-93 ) pkt. 8.2. Lemping av kravene til årsakssammenheng kan generelt øke motivasjonen hos den enkelte til å medvirke til gjennomføring av smitteverntiltak. Det offentlige vil også lettere enn den private ha ressurser til å føre bevis for mulige årsaker til oppståtte skader. Det vises for øvrig til mindretallets votum vedrørende dette spørsmålet i Gulating lagmannsretts dom 7. juni 1996, som saksøker slutter seg til. Snudd bevisbyrde i denne saken vil dessuten ikke få store praktiske konsekvenser for staten, da man ikke er kjent med flere enn to tilfeller av sykdom etter vaksinasjon. Sterke reelle hensyn taler for en slik løsning. 

Det legges ned slik påstand for så vidt gjelder denne del av saken:

1. Staten ved Helsedepartementet er erstatningsansvarlig for de skader Sten Eilert Skatvedt     
    Berner ble påført som følge av trippelvaksine gitt den 29. oktober 1991.

2. Staten ved Helsedepartementet dømmes til å betale sakens omkostninger, med tillegg av 
    lovens rente fra 14 dager etter dommens forkynnelse til betaling skjer. 

Statens anførsler i hovedtrekk

Det overordnede årsaksspørsmål er hvorvidt saksøkers hjerneskade er forårsaket av en vaksinereaksjon eller surstoffmangel i forbindelse med idiopatisk ALTE. De private sakkyndige har uttalt seg noe forskjellig om mekanismene som kan ha forårsaket skaden. Dette innebærer at retten må velge mellom disse uavhengige skadeårsaker dersom den kommer til at den mest sannsynlige diagnosen ikke er idiopatisk ALTE.

Den såkalte betingelseslæren vil være utgangspunktet for den rettslige vurderingen av årsaksspørsmålet, jf Rt 1992 s. 62 ( P-pilledom II ) og Rt 1998 s. 1565 ( Anne – Lene Lie – dommen ) Det må foreligge sannsynlighetsovervekt for at vaksinen er årsak til skaden, se nærmere om kravet i dommen s. 64. Verken staten eller de rettsoppnevnt sakkyndige har lagt et naturvitenskapelig årsakskrav til grunn i sine vurderinger. 

Saksøker har påberopt rettspraksis fra den amerikanske vaksinedomstol til støtte for sitt syn. Etter statens oppfatning er dette ingen rettskilde i norsk rett. I Corzinesaken måtte domstolen anvende et lovbestemt forbud i den amerikanske vaksineloven mot å legge vekt på ukjente årsaksfaktorer. I norsk rett er det derimot fri bevisbedømmelse, jf
tvml. § 183. Den årsaksteori som ble lagt til grunn i Liable-saken ( Vaksinedomstolens 1994 IOM causation theori ) er en for enkel og unyansert formodning, som ikke kan legges til grunn i norsk rett. Domstolen legger ikke vekt på tidsintervallet fra vaksine til sykdomsutbrudd, men konstaterer at dette lå mellom 0 og 7 dager. Dette blir for tilfeldig og avskjærer domstolen fra muligheten til å legge vekt på en faktor som har betydning for vurderingen av årsaksspørsmålet. 

Det er ikke grunnlag for omvendt bevisbyrde i denne saken. Etter norsk rett er hovedregelen at skadelidte bærer bevisbyrden. Unntakene fra denne hovedregel forutsetter grov skyld eller at skadevolder kan klandres for å ha holdt tilbake beviser. Dette er ikke anført i saken. 

Heller ikke kan etter norsk rett smittevernloven anvendes analogisk på et tilfelle som i tid lå forut for ikrafttredelsen av bestemmelsen. Dette er det ikke dekning for i motivene, og rettspraksis har tatt avstand fra slik analogisk anvendelse, jf flertallet i Gulating lagmannsretts dom 7. juni 1996 og den samlede rett i Frostating lagmannsretts dom 21. mai 1999. 

Subsidiært anføres som mest sannsynlig at saksøkers hjerneskade skyldtes oksygenmangel som ikke er vaksinerelatert, selv om retten anvender omvendt bevisbyrde. 

Saksøker hevder som sitt syn at de rettsoppnevnt sakkyndige har bindinger til smittevernmyndigheter og arbeidsgiversiden som gjør at de ikke har den tilstrekkelige objektivitet. Staten beklager denne anførsel. Det ble nedlagt mye arbeid i å finne fram til egnede personer, og de sakkyndige ble oppnevnt med begge parters samtykke. De sakkyndige er meget dyktige på sine respektive felt, og utgjør samlet en sterk duo. Ingen av de øvrige privatinnkalte sakkyndige besitter denne kombinasjonen av kunnskap.

Staten aksepterer at kikhostevaksine kan tenkes å gi varig hjerneskade i sjeldne tilfeller. Men det er ikke grunnlag for en generell hypotese om at vaksinen kan utløse alvorlig nevrologisk sykdom innen 7 døgn eller 72 timer. Det må sondres både mellom ulike typer nevrologisk sykdom og risikofrie intervall. Slik staten ser det kan følgende hovedpunkter legges til grunn: Kramper med høy feber i løpet av de første 24 timer etter vaksine kan gi alvorlig nevrologisk sykdom med varig mén, men vaksinen  øker ikke risikoen for kramper uten feber. Kikhostevaksine kan utløse HHE ( Hypotona hyporesponsiva episoder ) i løpet av de første 24 timer, men tilstanden er forbigående og gir ikke varige mén. Vaksinen øker heller ikke risikoen for SIDS eller idiopatisk ALTE. 

Etter statens syn er den mest sannsynlige årsak oksygenmangel i forbindelse med idiopatisk ALTE. Diagnosen bygger ikke bare på negative funn, men også positive funn som samsvarer med idiopatisk ALTE. Laboratorieprøvene på Rikshospitalet indikerte forutgående betydelig oksygenmangel ( hypoxi ), med virkning ikke bare på hjerne, men også på tarm, lever og nyre. EEG-kurven trekker i samme retning. MR-skanningen viser diffus ( generell ) hjerneskade. Det ble ikke konstatert betennelsesceller i spinalvæsken, og heller ikke konstatert feber. Det ble ikke påvist tegn til andre årsaksgivende eller konkurrerende sykdommer. 

Staten viser for øvrig til at vitenskapelige undersøkelser og medisinske funn ved innleggelsen av saksøker ikke støtter opp om de private sakkyndiges noe ulike teorier. 

Det legges ned slik påstand:

Staten ved Helsedepartementet frifinnes. 

Rettens bemerkninger

I denne saken er retten forelagt to hovedtyper bevis; medisinske funn og observasjoner av saksøker etter sykdomsutbruddet, og artikler om og materiale fra vitenskapelige undersøkelser gjennom en lang årrekke om sammenhengen mellom kikhostevaksine og  ulike sykdommer, herunder encefalit. De rettsoppnevnt sakkyndige bygger sin vurdering og konklusjon på begge disse typer bevis, noe som etter rettens oppfatning må være riktig.

I rapporten fra de rettsoppnevnt sakkyndige, er det dr. Østergaard som har beskrevet og vurdert de medisinske funn, selv om begge innestår for riktigheten av hele rapporten. 
Østergaard er spesialist innen barnenevrologi, og arbeider ved en barneavdeling på et sykehus i Aarhus. Han har omfattende erfaring både innen nevrologi og med krybbedød-
problematikk. Dr. Østergaard har oppsummert sine funn og foretatt sin vurdering over halvannen side i rapportens pkt. 2.2. Han peker på, noe de øvrige sakkyndige også synes å være enige om, at det ikke foreligger holdepunkter for hjernehinnebetennelse, annen form for infeksjon, stoffskiftesykdom eller holdepunkter for en medfødt sykdomsprosess, eventuelt medfødt misdannelse av hjernen. Han hevder videre at de bevisthetsmessige forandringer, forhøyet eggehvitestoff i hjernevæsken og kramper i det akutte forløp, kan ses ved encephalitis ( hjernebetennelse ), men mener at EEG-kurven ikke er forenlig med dette, da begge hjernehalvdeler – og ikke bare den høyre side – skulle ha vært angrepet. Han hevder videre at mangel på feber og betennelsesceller i hjernevæsken også taler i mot hjernebetennelse, og særlig hvis en slik skulle ha resultert i så alvorlige skader som i denne saken. 

Dr. Østergaard mener derimot at det er mer sannsynlig ( … helt forenlige med  .. ) at saksøker gjennomgikk noe som kunne ha utviklet seg til et tilfelle av krybbedød, dersom hans far ikke hadde grepet inn med kunstig åndedrett. Han legger vekt på laboratorieundersøkelsene fra de første dagene på Rikshospitalet, som indikerer tilstedeværelsen av en betydelig, forutgående hypoxi ( nedsatt oksygentilførsel ), CT-skanningene og mest tydelig den nylig foretatte MR-skanningen, som han mener kan tolkes som hypoxi diffust og lokalt i hjernen. Han konkluderer, i motsetning til legene på Rikshospitalet, med at forløpet ikke er forenlig med hjernebetennelse. 

Saksøker har ført flere medisinsk sakkyndige som på noe ulikt grunnlag har en annen oppfatning enn de rettsoppnevnt sakkyndige om årsakene til skaden. Dr. Illum er professor ved barnenevrologisk avdeling ved universitetssykehuset i Odense. Han mente at de medisinske funn ved og etter innleggelsen ikke tydet på noen omfattende oksygenmangel. Derimot mener han tallene er forenlige med en tidligere, akutt og alvorlig krise, og at stoffer i vaksinen har utløst encefalomyelit ( ADEM ). Dr. Østergaard innvendte til dette at ADEM forutsetter dannelse av fettstoff benevnt myelin i hjernen, celler som først utvikles langt senere hos barn. Dr. Illum benektet dette, og mente også at det faktum at det dreide seg om en lokal hjerneskade, ikke var til hinder for en ADEM-diagnose. Etter hans vurdering er det også høyst usannsynlig at saksøker – etter noen gjenopplivingsforsøk fra sin far – ville ha utviklet så omfattende hjerneskader om årsaken hadde vært oksygenmangel. Han mener også at den forhøyede verdien for spinalproteinet ikke er forenlig med oksygenmangel som årsak til skaden.

Nevrolog Vidar Blikstad mente også det er overveiende sannsynlig at saksøker i tiden 29. oktober til 19. november utviklet en alvorlig encefalit som følge av vaksinen, og ga en etter forholdene inngående framstilling av hjernens virkemåte for å begrunne sitt syn. Han framholdt at fettstoffet myelin utvikles allerede fra 2-3 måneders alder, og mente for øvrig at autoimmune  reaksjoner i hjernen kunne finne sted uten myelin, og uten ødeleggelse av slikt stoff om det var utviklet. Tidsintervallet fra vaksine til sykdomsutbrudd var heller ikke til hinder for en årsakssammenheng; forsøk med mus viser utvikling av hjerneskade 
3-5 dager etter injeksjon med pertussis toxin. Funn av økt proteininnhold i spinalvæsken uten tilsvarende økning av hvite blodlegemer, indikerer også ADEM heller enn nær – krybbedød eller idiopatisk ALTE. Saksøker ble funnet med blågrå ansiktsfarge, noe som observeres etter krampeanfall som følge av svak og uregelmessig respirasjon. Han hevdet også at forandringene i hjernen, med bl.a. utvikling av arrvev, er observert ved ADEM, men ikke ved SIDS. Etter Blikstads oppfatning er det sannsynlig at saksøker – da han ble oppdaget – hadde gjennomgått et langvarig og alvorlig epileptisk anfall som følge av en pågående nedbrytning av hjerneceller. 

Professor dr. med. Hans Krokan er leder av Institutt for kreftforskning og molekylærbiologi ved Teknisk Medisinsk Senter ved NTNU i Trondheim. Etter studie av den kliniske journalen mente Krokan at den diagnosen barnelegene på Rikshospitalet stilte er korrekt, og at funnene ikke stemmer med funn og sykdomstegn man ville forvente etter nær-krybbedød. Han ga også sin tilslutning til barnenevrologen som i 1981 hevdet at funn ved EEG-målinger av hjernen viste at ” hypoxiskade etter et epileptisk anfall eller etter near missed SIDS blir mindre sannsynlig. ” Dette fordi funnene var fokale og ikke generaliserte, slik de ville være ved generell hypoxi. Også den forbigående økningen av protein i spinalvæsken, mente Blikstad var forenlig med encephalit, men ikke med SIDS/ALTE. Blikstad la også stor vekt på at diagnosen var forenlig med eldre og nyere epidemiologiske undersøkelser av sykdom og skader etter kikhostevaksiner, og at heller ikke tidsintervallet var til hinder for en sammenheng. 

Professor dr. med Ola Saugstad, Pediatrisk forskningsinstitutt ved Rikshospitalet, pekte på at hypoxi går forut for SIDS, men de kliniske funn trekker i retning av vaksineutløst skade, og ikke skade etter hypoxi. Dessuten mente Saugstad at det er meget vanskelig å foreta gjenopplivning etter nær krybbedød – tilfellene. Han hevdet videre at idiopatisk ALTE er en diagnose uten kjent årsak, og at skaden kan skyldes et sett av årsaker. 

Professor Rolf Schjærven, Section for Epidemiology and Medical Statistics ved Universitetet i Bergen, har bl.a. arbeidet i over 20 år med epidemiologiske studier av krybbedød, først og fremst om årsaker til krybbedød. Han hevder at det generelt går fint med barn som gjennomlever nær krybbedød eller ALTE, noe som ikke er tilfellet med saksøker, og fastslår forholdsvis entydig at ” .. dette er ikke krybbedød ”. På basis av sin faglige erfaring, og det han har gjennomgått av epidemiologisk materiale, mener han det er overveiende sannsynlig at saksøkers helsetilstand er relatert til vaksinen. Han viser til erstatningspraksis fra Japan. Han hevder også at det ikke er påvist sammenheng mellom krybbedød og vaksine. 

Som det vil ha framgått av de relativt kortfattede referater av de sakkyndiges vurderinger og konklusjoner over, har retten ikke fått noen klar tilråding med hensyn til årsakssammenheng, og heller ikke om de kliniske undersøkelser og medisinske funn vurderes løsrevet fra det omfattende epidemiologiske materiale som er framlagt. De sakkyndige synes imidlertid enige om at sistnevnte materiale ikke støtter eller underbygger årsakssammenheng dersom diagnosen er nær krybbedød eller ALTE. Det er heller ikke uenighet om at sykdomsutbruddet ikke kan forklares i medfødte misdannelser eller sykdom på et tidligere stadium i saksøkers liv. 

Østergaard og Olin mener sakssøkers helsetilstand kan mest sannsynlig diagnostiseres som nær krybbedød eller idiopatisk ALTE, selv om disse betegnelsene er utelukkelses-diagnoser. Sentralt i deres vurdering er forutgående oksygenmangel. Av rapporten framgår at det ikke var noe påfallende med barnet i tiden fra vaksinen og sykdomsutbruddet, og at barnet ble funnet av faren uten pust. Det samme står notert i dr. Bostads journalnotat 3.11.1981. Saksøkers far har imidlertid til retten forklart at han ikke vet om sønnen pustet eller ikke da han fant ham, og at dette derfor ikke kan legges til grunn. Videre forklarte han at sønnen skrek mer enn normalt i dagene før sykdomsutbruddet. På spørsmål fra administrator svarte imidlertid Østergaard at han ikke fant grunn til å endre vurdering selv om farens opplysninger ble lagt til grunn som nytt faktum i saken. Han opprettholdt også sin vurdering av at laboratorieundersøkelsene fra de første dagene på Rikshospitalet tydet på en betydelig, forutgående hypoxi. På dette punkt er Illum ikke enig med ham, og mener at funnene ikke tydet på noen omfattende oksygenmangel. 

Det er også uenighet mellom de sakkyndige om betydningen av andre medisinske funn. 
Østergaard viste at MR-skanningen måtte tolkes som hypoxi diffust og lokalt i hjernen, og mente dette underbygget hans vurdering. Krokan syntes imidlertid ikke enig i dette. 

Østergaard hevdet at diagnosen encefalit forutsetter utvikling av fettsstoffet myelin, et stoff som først utvikles i 10 - måneders alderen. Blikstad mente dette stoffet allerede utvikles i 2/3 - måneders alderen, men dessuten at autoimmune reaksjoner i hjernen verken forutsetter forekomst av slikt stoff eller nødvendigvis medfører ødeleggelse av dette om det er utviklet.

De forskjellige sakkyndige har også ulik oppfatning om den diagnostiske betydningen av andre funn i den kliniske undersøkelsen av saksøker etter innleggelsen i 1981. Det sier seg selv at rettens oppgave da blir vanskelig. De rettsoppnevnt sakkyndige og de private sakkyndige er alle flinke fagfolk på sine områder, men synes allikevel grunnleggende uenige om de kliniske undersøkelsene underbygger den ene eller andre diagnose som synes mest aktuelle; SIDS/idiopatisk ALTE eller encefalit. Retten er klar over at medidinsk diagnostisering kan være vanskelig i en rekke tilfeller, men er noe forundret over at det ikke er større enighet om sentrale, kliniske funn etter undersøkelsen av saksøker underbygger den ene eller andre diagnosen.

Etter en foreløpig vurdering er retten i absolutt tvil til spørsmålet om det foreligger årsakssammenheng, om man bare betrakter de kliniske funn og senere undersøkelse av saksøkers hjerne. Som nevnt innledningsvis må imidlertid retten også ta i betraktning 
de mange vitenskapelige undersøkelsene og registreringene av sammenhengen mellom kikhostevaksine og sykdom eller anfall, herunder encephalit. Slikt materiale kan være egnet til å belyse spørsmålet om vaksinen rent generelt fører til økt hyppighet av encefalit. 

De rettsoppnevnt sakkyndiges rapport inneholder som nevnt også en framstilling og vurdering disse generelle årsaksspørsmål. Denne delen er skrevet av dr. Olin – ansatt som laborator ved Smittskyddsinstituttet i Sverige. Han er oppgitt å være en kapasitet og en av Sveriges fremste eksperter på årsaksspørsmål av denne karakter. Dr. Olin pekte på den omfattende NCES-rapporten fra 1981 ( National Childhood Encephalopathy Study ) som – basert på to million doser vaksine i Storbritannia i 1976-79 – ga en indikasjon på mulig fare for hjerneskade etter vaksinen i størrelsesorden 0 - 10,5 pr. million vaksiner. Et sentralt poeng for den sakkyndige er imidlertid at undersøkelsen ikke gir grunnlag for analyse av kortere tidsintervall enn 0-7 dager. 

I 1991 utga en komité under det amerikanske Institute of Medicine ( IOM ) en omfattende oppsummering og analyse av et stort antall artikler og studier om emnet som konkluderer med at ” .. evidence is consistent with a causal relation ” med bl.a. akutt encefalopati. 
Dr. Olin påpeker imidlertid at rapporten framhever at det er stor variasjon i det kliniske bildet for hva den enkelte lege har betegnet som vaksineindusert encefalopati, og at et symptombilde som oppfattes som typisk, er et stort grand mal anfall- som regel med feber – innen 48 timer etter vaksinen. IOM 1991 bekrefter undersøkelsen og risikoanalysen i NCES 1981. Han peker også på en langtidsoppfølgning utgitt i 1993 som også fastslo en forhøyet risiko i samme størrelsesorden innen 0-7 dager etter vaksine, men gjør også oppmerksom på at antallet skader som ble relatert til vaksinen bare var 12, og derfor statistisk svært usikkert om man også tar i betraktning rene tilfeldigheter og mulige andre skadeårsaker. 

Dr. Olin peker også på en senere stor amerikansk studie fra 2001 om sammenhengen mellom kikhostevaksine og kramper, der det ble funnet økt risiko for feberkramper under det første døgnet, men ingen økt risiko mellom døgn 1 og 7. Encefalopati ble imidlertid ikke undersøkt. I et arbeid fra 2000 ble det funnet økt risiko for HHE  innen de første 48 timer, med hovedvekten på det første døgnet. 

Dr. Olin oppsummerer sin vurdering slik: ” De stora kliniska kontrollerad kikhostevaccinprøvningar som genomførdes i ett flertal Europeiska lender under 1990-talet bekreftar att det finns en økad risk for feberkramper innom 24 till max 48 timmar efter vaccination med helcells-DTP, och att HHE kan forekomma innom 24 timmar efter olika kombinationer av vacciner givna vid 2-3 månaders ålder ( …. ) 
Studier under 1990-talet inklusive långtidsuppføljningen av den stora engelska NCES studien har gett underlag for en tydligare avgrensing av riskperioden till det førsta dygnet efter vaccination med helcellsDTP med en sakerhetsmarginal av ytterligare ett dygn, sammanlagt 48 timmar. ” 

De rettsoppnevnt sakkyndige legger vekt på det lange, helt symptomfrie intervallet etter vaksinen, på at journalen stemmer overens med idiopatisk ALTE eller missed SIDS, og anser den diagnosen som ble stillet i 1981 for feilaktig. De finner ikke med rimelig sannsynlighet en årsakssammenheng.

Saksøker har, dels med støtte i framlagt epidemiologisk materiale og dels med støtte i vurderingene fra de privat innkalte sakkyndige, framsatt en rekke innvendinger til de rettsoppnevnt sakkyndiges vurdering og konklusjon, se under referatet av saksøkers anførsler. 

De rettsoppnevnt sakkyndige overvar saksøkers vitneførsel, og ble deretter gitt ordet til en oppsummering av deres syn. Ingen av dem fant grunn til å endre oppfatning av årsaksvurderinger de hadde framsatt i rapporten. 

Retten tillegger de epidemiologiske vurderingene til dr. Olin stor vekt i saken. Av samtlige sakkyndige synes han å være den som har arbeidet lengst med og gått mest i dybden når det gjelder vitenskapelige undersøkelser og artikler om problemstillingen. Hans syn har derfor veiet tungt for retten, som etter en samlet vurdering har kommet til at vaksinen neppe kan være årsak til skadene med en så vidt lang symptomfri periode før utbruddet, selv om dette ikke kan utelukkes. Retten kan vanskelig legge særlig vekt i motsatt retning på forklaringen fra saksøkers far om at barnet skrek unormalt mye i denne perioden. I forhold til diagnosen ADEM ( akutt immunologisk sykdom i hjernen med påfølgende varig hjerneskade ), har retten også lagt vekt på de sakkyndiges påpekning av at det hittil ikke forekommer ett rapportert tilfelle av ADEM for barn under 10 måneder. Retten kan ikke se at dette er motsagt av noen av de andre sakkyndige. 
Saksøker har til støtte for sitt syn pekt på praksis fra den amerikanske vaksinedomstolen. 
Retten er enig med staten i at denne praksis ikke har stor interesse i tilfeller da den behandlet saker der symptomene opptrådte mye raskere etter vaksinen enn 69 timer. For øvrig er retten enig med staten i at det ikke bør legges vekt på rettsavgjørelser under et annet regime der det er skranker for den frie bevisbedømmelse, som er gjeldende rett i Norge. 

Retten har etter dette kommet til at epidemiologiske undersøkelser ikke støtter opp om saksøkers syn på at vaksinen var den utløsende årsak til skadene. Når dertil kommer at retten heller ikke kan anse vaksinen som mer sannsynlig årsak til skadene enn den de rettsoppnevnt sakkyndige har angitt, må konklusjonen bli at saksøkers påstand ikke kan føre fram. Retten kan ikke se at det i rettspraksis eller forarbeidene til den nye smittevernloven er hjemmel eller holdepunkter for å fravike den rettsoppfatning at det er skadelidte som har bevisbyrden for årsakssammenheng. Det skal imidlertid påpekes at retten har funnet avgjørelsen vanskelig.

Staten har ikke nedlagt påstand om saksomkostninger. Saksøker er innvilget fri saksførsel, og hans omkostningskrav vil bli vurdert av retten i denne sammenheng. 

D o m s s l u t n i n g :

Staten v/Helse - og omsorgsdepartementet frifinnes

Retten hevet

Torbjørn Breistrand

Dommen kan påankes til lagmannsretten. Anken må erklæres direkte for tingretten innen 1 – en – måned fra dommen er forkynt.

Ankeerklæringen må være underskrevet eller medunderskrevet av en advokat. Den ankende part kan også henvende seg til rettens kontor og får ankeerklæringen nedtegnet og undertegnet der.

Samtidig med ankeerklæringen må den ankende part innbetale ankegebyr, som er 24 ganger rettsgebyret. Dersom hovedforhandlingen har vart mer enn en dag, påløper ytterligere gebyr. Dersom anken gjelder en formuesverdi under 50 000 kroner, kan den ikke fremmes uten samtykke fra lagmannsretten. Søknad om samtykke må i slike tilfeller innsendes samtidig med ankeerklæringen.